Kosmos er alt, hvad der er, har været og vil være.
Kom med mig.
For en generation siden stod astronomen Carl Sagan her -
- og sendte mange millioner af os af sted på et eventyr.
Den videnskabelige udforskning af universet.
Det er tid til et nyt eventyr.
Turen vil tage os fra noget uendeligt lille til uendeligheden.
Fra tidernes begyndelse til en fjern fremtid.
Vi vil udforske galakser, sole og verdener-
- og surfe på gravitationsbølgerne i rumtid.
Vi vil møde væsener, der lever i ild og på is -
- og udforske planeter omkring stjerner, der aldrig dør.
Vi vil opdage atomer, der er så store som sole -
- og universer, som er mindre end atomer.
Kosmos er også vores historie.
Historien om, hvordan jægere og samlere -
- fandt vej til stjernerne.
Det er et eventyr med mange helte.
Denne rejse kræver fantasi.
Men fantasi er ikke nok -
- for naturen er mere fantastisk end noget, vi kan forstå.
Eventyret er gjort muligt af generationer af søgere -
- som har fulgt en række enkle regler:
Test idéer gennem eksperimenter og observationer.
Byg videre på idéer, der består testen.
Forkast dem, der ikke gør det.
Følg beviserne, uanset hvor de fører hen.
Stil spørgsmålstegn ved alt.
Godtag disse betingelser -
- og kosmos er dit.
Følg med mig.
Dette fantasiskib, uafhængigt af rum og tid.
Vi kan tage derhen, vi vil.
Vil du vide, hvor vi er i rummet?
Se ud gennem forruden.
I tidsdimensionen ligger fortiden under os.
Sådan så Jorden ud for 250 mio. År siden.
Vil du se fremtiden? Se opad.
Sådan vil den se ud om 250 mio. År.
Hvis vi begiver os ud til de mest afsidesliggende steder i kosmos -
- skal vi kunne vores kosmiske adresse.
Det her er den første linje i den adresse.
JORDEN
Vi forlader Jorden, det eneste hjem, vi kender til-
- for at tage til de mest afsidesliggende steder i kosmos.
Vores nærmeste nabo, månen, har ingen himmel-
- intet hav og intet liv.
Kun ar efter kosmiske nedslag.
Vores stjerne styrer vind og bølger-
- og alt det liv, som findes i vores verden.
Solen holder hele solsystemet i sin graviterende favn.
Først Merkur.
Skydækkede Venus.
En drivhuseffekt ude af kontrol har forvandlet planeten til et helvede.
Mars, en planet med lige så meget land som Jorden.
Et stenet asteroidebælte løber rundt om solen -
- mellem Mars og Jupiters kredsløb.
Med sine fire kæmpemåner og snesevis af mindre måner-
- er Jupiter sit eget lille solsystem.
Jupiters masse er større end alle de andre planeter til sammen.
Jupiters røde plet.
En orkan, der er tre gange større end hele vores planet-
- har hærget i århundreder.
Kronjuvelen i vores solsystem, Saturn -
- omringet af motorveje med utallige langsomt snurrende snebolde.
Hver snebold er en lille måne.
Uranus og Neptun.
De yderste planeter var ukendte i oldtiden.
De blev først opdaget, da teleskopet blev opfundet.
Forbi den yderste planet ligger en sværm af forfrosne verdener.
Pluto er en af dem.
Af alle vore rumfartøjer er det den, der har rejst længst:
Voyager 1.
Hun medbringer en besked til en milliard år ude i fremtiden.
Den fortæller, hvem vi var, hvad vi følte -
- og hvilken slags musik, vi skabte.
Det dybere vand i dette kosmiske ocean -
- og dets utallige verdener ligger foran os.
Herfra ligner solen blot en stjerne.
Men dens gravitation påvirker en billion forfrosne kometer -
- fra dengang solsystemet blev dannet for 5 milliarder år siden.
Den kaldes Oortskyen.
Ingen har set den før-
- for hver verden ligger så langt fra sin nærmeste nabo -
- som Jorden gør fra Saturn.
En enorm kometsky omkranser solsystemet.
Det er den anden linje i vores kosmiske adresse.
JORDEN, SOLSYSTEMET
Vi har kun kunnet finde andre stjerners planeter i nogle få årtier.
Men vi ved allerede, at der er mange planeter.
De er flere end stjernerne.
De adskiller sig næsten alle fra Jorden -
- og er ugæstfri for liv.
Men hvad ved vi om livet?
Vi er kun stødt på et slags liv hidtil: Livet på Jorden.
Kan du se noget? Kun et tomrum?
Øjet ser kun en lille mængde af lyset i kosmos.
Videnskaben giver os evnen til at se det, vores sind ikke kan.
Infrarødt er det lys, man bruger i natkikkerter.
Læg et infrarødt filter over mørket.
En fritsvævende planet, en verden uden en sol.
Vores galakse har milliarder af dem, faret vild i en evig nat.
De er forældreløse, kasseret af deres moderstjerne -
- under stjernesystemets kaotiske fødsel.
Fritsvævende planeter har en varm kerne og en frossen yderside.
Der kan være oceaner af vand i zonen mellem ekstremerne.
Hvem ved, hvad der svømmer rundt i dem.
Sådan ser Mælkevejen ud i infrarødt.
Hver eneste prik, ikke kun de skinnende, er en stjerne.
Hvor mange stjerner? Hvor mange verdener og måder at leve på?
Hvor er vi? Se den ydre arm.
Der bor vi. 30.000 lysår fra centrum.
Mælkevejen er den næste linje i vores kosmiske adresse.
Vi er nu 100.000 lysår hjemmefra.
Det ville tage lyset, den hurtigste ting, der findes, 100.000 år-
- at nå os fra Jorden.
Det her er den store spiralgalakse, Andromeda, vores nabo.
De to kæmpegalakser og en håndfuld mindre kaldes den lokale gruppe.
JORDEN, SOLSYSTEMET MÆLKEVEJEN, LOKALE GRUPPE
Man kan ikke engang finde vores hjemgalakse herfra.
Den er en af tusind i Virgohoben.
På denne skala er alle de objekter, vi kan se -
- inklusive de mindste prikker, galakser.
Disse galakser indeholder milliarder af sole og utallige verdener.
Men hele Virgohoben udgør-
- kun en lille del af vores univers.
Det her er kosmos på den største skala, vi kender til.
Et netværk af hundrede milliarder galakser-
- er den sidste linje i vores kosmiske adresse. For nu.
VIRGOHOBEN DET OBSERVERBARE UNIVERS
Det observerbare univers... hvad betyder det?
Selv for os, i fantasiskibet -
- er der grænser for, hvor langt vi kan se i rumtid.
Det er vores kosmiske horisont.
Forbi den horisont ligger dele af vores univers, der er for langt væk.
Der er ikke gået tid nok i universets 13,8 mia. Lange historie -
- til at deres lys har nået os.
Mange mistænker, at alt det her, alle disse verdener-
- stjerner, galakser og hobe i vores observerbare univers -
- blot er en lille boble -
- i et uendeligt ocean af andre universer.
Et multivers.
Universer på universer.
Uendeligt mange verdener.
Føler du dig lille? I kosmos-sammenhæng er vi små.
Vi er små figurer på et støvkorn -
- der svæver rundt i en svimlende uendelighed -
- men vi tænker ikke småt.
Det kosmiske perspektiv er relativt nyt.
For kun fire århundreder siden -
- kendte vores lille verden ikke til resten af kosmos.
Der var ingen teleskoper. Universet var, hvad man så med det blotte øje.
I 1599 vidste alle -
- at solen, planeten og stjernerne var lys på himlen -
- som kredsede om Jorden.
Vi var centrum i et lille univers.
Et univers, som var blevet skabt til os.
Kun én mand på hele jorden -
- forestillede sig et større kosmos.
Hvordan tilbragte han nytårsaften i år 1600?
I fængsel selvfølgelig.
Der kommer et tidspunkt i livet, hvor vi indser -
- at vi ikke er universets centrum -
- at vi tilhører noget langt større end os selv.
Det er en del af at blive voksen.
Ligesom det er sket for os -
- skete det for vores civilisation i 1500-tallet.
Tænk dig verden uden teleskoper.
Da universet var det, man så med det blotte øje.
Det var tydeligt, at Jorden stod stille og at alt på himlen -
- solen, månen, stjernerne og planeterne, kredsede omkring os.
En polsk astronom og præst ved navn Kopernikus -
- havde en radikal idé:
Jorden var ikke centrum.
Den var en af de planeter, der kredsede omkring solen.
Mange, som reformatoren Martin Luther, mente -
- at det var en hån mod Bibelen. De var rædselsslagne.
Men en mand mente ikke, at Kopernikus gik langt nok.
Han hed Giordano Bruno, og han var rebelsk af natur.
Han ville gøre sig fri af dette trange univers.
Selv som ung dominikanermunk i Napoli var han utilpasset.
Der var ikke tankefrihed i Italien.
Men Bruno ville lære mere om Guds skabninger.
Han læste bøger, som kirken havde forbudt.
Det blev hans undergang.
I en af dem hviskede en romer, død 1500 år forinden -
- om et langt større univers.
Lige så grænseløst, som hans opfattelse af Gud.
Lucretius forestillede sig, at han stod på universets kant-
- og skød en pil af sted.
Hvis pilen fortsatte, var universet større, end man troede -
- men hvis pilen i stedet ramte en mur-
- måtte den mur ligge forbi det, man troede var universets kant.
Hvis man står på muren og skyder en pil til-
- er der to mulige resultater.
Den fortsætter i al evighed ud i rummet-
- eller rammer en grænse, som man kan stå på og skyde videre fra.
Under alle omstændigheder er kosmos grænseløst.
Kosmos må være uendeligt.
Det gav mening for Bruno.
Guden han tilbad var uendelig -
- så hvordan kunne hans skabelse være mindre end det?
Det var hans sidste faste job.
Da han var 30, fik han en vision, der forseglede hans skæbne.
I sin drøm vågnede han i en verden indkapslet-
- i en skål af stjerner.
Det var kosmos på Brunos tid.
Han oplevede et øjeblik af frygt-
- som om jorden forsvandt under hans fødder.
Men han tog mod til sig.
Jeg spredte mine vinger ud mod rummet-
- og fløj mod uendeligheden.
Jeg efterlod det bag mig, som andre prøvede at se på afstand.
Her var der intet op eller ned-
- ingen kant og intet centrum.
Jeg så, at solen var en stjerne blandt andre -
- at stjernerne var sole -
- som eskorteredes af en jord som vores egen.
Åbenbaringen af det uendelige var som at blive forelsket.
Bruno blev en evangelist-
- som bredte uendelighedens evangelium i Europa.
Han antog, at andre gudfrygtige ville omfavne -
- hans større og mere glorværdige syn på skabelsen.
Sikke et fjols, jeg var.
Han blev bandlyst af den katolske kirke i sit hjemland-
- forvist af calvinisterne i Schweiz -
- og lutheranerne i Tyskland.
Bruno tog imod et tilbud om at forelæse i Oxford i England.
Endelig en chance for at dele sin vision -
- med et publikum af ligesindede.
Jeg er her for at præsentere et nyt billede af kosmos.
Kopernikus havde ret, da han sagde, at Jorden ikke er universets centrum.
Jorden kredser omkring solen. Den er en planet som alle andre.
Kopernikus var kun daggryet.
- Lad mig vise jer solopgangen. - Skændigt!
Stjernerne er flammende sole -
- lavet af det samme stof som Jorden.
De har deres egne vandfyldte jorde -
- med ædle planter og dyr.
Er du skør eller vankundig?
Der er kun én verden.
Det er forkert.
Vores evige Gud skabte et grænseløst univers -
- med utallige verdener.
Læser de ikke Aristoteles i dit land? Eller Bibelen?
Jeg beder jer. Forkast oldtiden, tradition, tro og ekspertvældet.
Lad os begynde forfra og tvivle på det, vi troede -
- var bevist.
Jeres gud er for lille.
En visere mand ville have fået en lærestreg.
Men sådan var Bruno ikke.
Han kunne ikke holde sin vision for sig selv -
- selv om straffen for at gøre det i hans verden -
- var den mest ondskabsfulde og grusomme straf.
På Giordano Brunos tid var der ingen adskillelse mellem kirke og stat -
- eller forståelse for, at ytringsfrihed var en rettighed.
En mening der adskilte sig fra traditionel tro -
- kunne bringe en i uføre.
Letsindigt vendte Bruno tilbage til Italien.
Men han må have vidst -
- at det var et af de farligste steder i Europa for ham.
Den katolske kirkes domstol blev kaldt inkvisitionen.
Dens eneste opgave var at efterforske og plage -
- alle, der udtrykte meninger, som adskilte sig fra deres.
Det varede ikke længe, før Bruno faldt i tankepolitiets klør.
Denne tilbeder af et uendeligt univers -
- blev smidt bag tremmer i otte år.
Selv under ubarmhjertige forhør nægtede han at frafalde sin mening.
Hvorfor var kirken villig til gå så vidt i torturen af Bruno?
Hvad var de bange for?
Hvis Bruno havde ret-
- ville de hellige bøger og kirkens autoritet-
- blive draget i tvivl.
Til sidst fældede inkvisitionens kardinaler deres dom.
Du er skyldig i at udfordre den hellige treenighed -
- og Jesus Kristus guddommelighed.
I at tro, at Guds vrede ikke er evigt -
- at alle vil reddes.
I at hævde eksistensen af flere verdener.
Alle dine bøger -
- vil blive brændt på Peterspladsen.
Præst, igennem mine otte år i fængslet -
- har jeg haft tid til at tænke. - Afsværger du din tro?
Min kærlighed til skaberen inspirerede mig -
- til idéen om en evig skabelse.
Du vil blive overgivet til Roms hersker -
- som vil uddele en passende straf -
- til ham, der ikke angrer.
Du er nok mere bange for at idømme mig straffen -
- end jeg er for at høre den.
Ti år efter Brunos martyrskab -
- kiggede Galileo i sit teleskop -
- og indså, at Bruno havde ret.
Mælkevejen bestod af stjerner, usynlige for det blotte øje.
Og nogle af lysene på himlen var faktisk andre verdener.
Bruno var ikke videnskabsmand. Hans vision var et heldigt gæt -
- for han havde ingen beviser.
Som med de fleste gæt kunne det have været forkert.
Men da idéen var blevet fremført -
- gav den andre noget at arbejde med, selv om de ville modbevise den.
Bruno så rummets størrelse.
Men han havde ingen anelse om tidens enormitet.
Hvordan kan mennesket, som højst lever i hundrede år -
- forstå den store ekspansion af tiden, der er kosmos' historie.
Universet er 13,8 tusind millioner år gammelt.
For at forstå kosmisk tid -
- kan vi presse den sammen til et kalenderår.
Den kosmiske kalender begynder den 1. januar med universets fødsel.
Den indeholder alt, hvad der er sket derefter -
- indtil midnat den 31. december i denne kalender.
På denne skala repræsenterer hver måned en milliard år.
Hver dag repræsenterer 40 mio. År.
Lad os gå helt tilbage. Til universets begyndelse.
1. januar, big-bang.
Det er så langt tilbage i tiden, som vi kan se.
Hele universet opstod fra et punkt, der var mindre end et eneste atom.
Rummet eksploderede i en kosmisk ild -
- som startede universets ekspansion og fødte -
- al den energi og den masse, vi kender i dag.
Det lyder skørt, men der er beviser, der støtter big bang-teorien.
For eksempel mængden af helium i kosmos -
- og varmen fra radiobølgerne siden eksplosionen.
Da det ekspanderede, kølede universet ned.
Der var mørkt i cirka 200 mio. År.
Tyngdekraften tiltrak gasklumper og varmede dem op -
- indtil den første stjerne blev født den 10. januar.
Den 13. januar sluttede disse stjerner sig til de første galakser.
Galakserne smeltede sammen og blev større -
- f. Eks. Vores egen Mælkevej.
Den blev skabt for 11 milliarder år siden.
Den 15. marts i det kosmiske år.
Hundrede milliarder sole.
Hvilken er vores? Den er ikke blevet født endnu.
Den vil blive født af andre stjerners aske.
Se lysene, der lyner som paparazzier?
Det er supernovaer, kæmpestjerners flammende død.
Stjerner dør og fødes på steder som dette, en stjerneplanteskole.
De kondenserer som regndråber fra kæmpeskyer af gas og støv.
De bliver så varme, at atomernes kerner smelter sammen indeni dem -
- og skaber den ilt, vi indånder, kulstoffet i vores muskler-
- kalciummet i vores knogler og jernet i vores blod.
Det hele kogte i hjertet på stjerner, som forsvandt for længe siden.
Dig, mig, alle -
- er lavet af stjernestøv.
Stjernestøvet bliver genbrugt og beriget igen og igen -
- til kommende stjernegenerationer.
Er der lang tid til vores sol fødes? Ja.
Den begynder først at skinne om seks milliarder år.
Vores sols fødselsdag er den 31. august i den kosmiske kalender.
For 4,5 mia. År siden.
Som andre verdener i solsystemet-
- skabtes Jorden af en plade af gas og støv-
- der kredsede rundt om solen.
Gentagne kollisioner skabte en voksende mængde rumaffald.
Se asteroiden. Nej, ikke den, den derovre.
Vi eksisterer, fordi tyngdekraften i den ved siden af den gav den et puf.
Hvilken forskel gør et par centimeter på solsystemets skala?
Vent og se.
Jorden fik tæv de første milliarder år.
Fragmenter ramte hinanden og smeltede sammen -
- indtil de dannede vores måne.
Månen er en souvenir fra den voldsomme epoke.
Stod man på Jordens overflade dengang -
- ville Månen se hundrede gange lysere ud.
Den var ti gange så tæt på -
- låst fast i et langt tættere kredsløb.
Da Jorden blev koldere blev havene dannet.
Tidevandet var tusind gange stærkere dengang.
Tidevandsfriktion på Jorden skubbede månen væk.
Livet begyndte her et sted.
Den 21. september for 3,5 mia. År siden i vores lille verden.
Vi ved ikke, hvordan livet begyndte.
Det kan stamme fra et andet sted i Mælkevejen.
Livets begyndelse er et af videnskabens største mysterier.
Liv skabes.
Mere avancerede biokemiske opskrifter -
- lå bag denne komplicerede aktivitet.
Den 9. november åndede livet.
Det bevægede sig, spiste og reagerede på sine omgivelser.
Vi skylder de første mikrober meget.
Der er en ting til. De opfandt også sex.
Den 17. december var en fantastisk dag.
Livet i havet gik for alvor i gang -
- i en eksplosion af mange større planter og dyr.
Tiktaalik var det første dyr, der gik op på land.
Det må have været som at besøge en anden planet.
Skove, dinosaurer, fugle og insekter -
- udviklede sig alle i den sidste uge i december.
Den første blomst blomstrede den 28. december.
Disse gamle skove voksede og døde -
- og sank under overfladen.
De blev forvandlet til kul.
300 millioner år senere -
- brænder vi dette kul for at drive og ødelægge vores planet.
Husker du asteroiden, da solsystemet blev skabt?
Den, der fik et puf til venstre?
Her kommer den.
Klokken er 06.24 den 30. december-
- i den kosmiske kalender.
I hundrede millioner år var dinosaurerne konger på Jorden -
- mens vores forfædre, små pattedyr, skræmt pilede rundt på jorden.
Asteroiden ændrede det. Tænk, hvis den ikke havde fået et puf.
Den havde ikke ramt Jorden. Måske havde dinosaurerne overlevet.
Det er et godt eksempel på det ekstreme tilfælde -
- den midlertidige natur af vores eksistens.
Universet var 13,5 milliarder år gammelt -
- men der var stadig ingen spor af os.
I det ocean af tid, som kalenderen repræsenterer -
- udvikler vi mennesker os først i den sidste time.
KI. 23.59.46
Al dokumenteret historie beskriver kun de sidste fjorten sekunder.
Alle de personer, du nogensinde har hørt om, lever derinde et sted.
Alle konger og slag, folkevandringer, opfindelser, krige og forelskelser.
Alt i historiebøgerne sker her.
I de sidste sekunder i den kosmiske kalender.
Hvis vi vil udforske så kort en periode i kosmisk tid...
...må vi skifte skala.
Vi er nyankomne i kosmos.
Vores historie begynder først den sidste aften i det kosmiske år.
Klokken er 21.47 nytårsaften.
For 3,5 mio. År siden -
- efterlod vores forfædre, dine og mine, disse spor.
Vi rejste os og vores veje skiltes.
Da vi stod på to ben, var vores øjne ikke længere fikserede på jorden.
Nu kunne vi se op og tænke.
I størstedelen af menneskets eksistens -
- måske i de sidste 40.000 generationer -
- har vi været nomader i små jæger- og samlersamfund.
Vi lavede redskaber, kontrollerede ilden og gav ting navne -
- i den kosmiske kalenders sidste time.
For at vide, hvad der nu sker, må vi skifte skala.
For at se det sidste øjeblik af den sidste aften i det kosmiske år.
23.59. Vi er så unge på universets tidsskala -
- at vi ikke begyndte at male -
- før i de sidste 60 sekunder.
For kun 30.000 år siden.
Det var dengang, vi opfandt astronomien.
Vi nedstammer alle fra astronomerne.
Vores overlevelse afhang af at kunne læse stjernerne -
- for at forudse vinteren -
- og de vilde hjordes bevægelser.
For 10.000 år siden -
- startede en revolution af vores livsstil.
Vores forfædre lærte at forme deres miljø -
- at tæmme vilde planter og dyr-
- og at dyrke jorden og bosætte sig.
Det forandrede alt.
For første gang havde vi flere ting, end vi kunne bære.
Vi skulle holde regnskab med dem.
14 sekunder før midnat, for 6000 år siden, opfandt vi skriftsproget.
Det varede ikke længe, før vi nedskrev andre ting.
Skriften gjorde det muligt at gemme vores tanker i rum og tid.
Små mærker på en lertavle gjorde det muligt for os at blive udødelige.
Det rystede verden.
Moses blev født for syv, og Buddha for seks sekunder siden.
Jesus blev født for fem sekunder siden.
Muhamed for tre sekunder siden.
Det er kun to sekunder siden, på godt og ondt-
- at Jordens to dele opdagede hinanden.
Først i den kosmiske kalenders sidste sekund begyndte videnskaben -
- at åbenbare naturens hemmeligheder og love.
Videnskaben er så mægtig -
- at den på kun 400 år har taget os -
- fra Galileos første kig i sit teleskop -
- til at efterlade vores fodaftryk på månen.
Den har ladet os kigge ud gennem rum og tid-
- for at opdage hvor, og hvem vi er.
Vi er en måde for kosmos at lære sig selv at kende på.
Carl Sagan viste os rundt i kosmos for en generation siden.
Han var en fantastisk videnskabsformidler.
Men han var fremfor alt videnskabsmand.
Carl bidrog til vores viden om planeterne.
Han forudsagde eksistensen af metangassøer-
- på Saturns kæmpemåne Titan.
Han viste, at Jordens atmosfære bestod af-
- kraftfulde drivhusgasser.
Han konkluderede -
- at sæsonbestemte ændringer på Mars skyldtes støvstorme.
Carl var en pioner i jagten på liv og intelligens i rummet.
Han deltog i de missioner, som udforskede solsystemet-
- i rumalderens første 40 år.
Men det var ikke alt.
Det her er Carl Sagans kalender fra 1975.
Hvem var jeg dengang?
En 17-årig fyr fra Bronx -
- som ville være videnskabsmand.
Verdens mest kendte astronom tog sig tid -
- til at invitere mig til Ithaca i New York -
- for at tilbringe en lørdag med ham.
Jeg husker den snehvide dag som i går.
Han mødte mig ved busstoppestedet og viste mig sit laboratorie.
Han tog en bog fra sit skrivebord, som han signerede.
"Til Neil, vordende astronom, fra Carl."
Da dagen var slut, kørte han mig tilbage til busstoppestedet.
Han skrev sit privatnummer på en lap papir.
Han sagde: "Hvis bussen ikke kommer, så ring til mig."
"Du kan tilbringe natten hos min familie."
Jeg ville blive videnskabsmand.
Men af Carl lærte jeg, hvilken slags person, jeg ville blive.
Han gjorde indtryk på mig og mange andre.
Han inspirerede så mange til at studere, undervise og forske.
Videnskab er et samarbejde på tværs af generationer.
En fakkel, der gives videre fra lærer til elev til lærer.
Et tankefællesskab -
- tilbage til oldtiden og fremad mod stjernerne.
Kom med mig.
Vores rejse er kun lige begyndt.